Az Orákulum szava ma is él.
A Prófécia.
Spárta elesik.
Göröghon is elesik.
A perzsák tüze égeti fel Athén városát.
Mert az nem más, mint kő, fa,
rongy és por.
És porként viszi el majd a szél.
Egyedül az athéniak maradnak fenn,
hogy a világ sorsa rájuk nehezedjék.
Egyedül az athéniak maradnak.
És egyedül jól megépített hajók menthetik őket.
Fahajók
s a vérük áztatta hullámok.
300: A BIRODALOM HAJNALA
Leonidász, az én uram,
Leonidász, a ti királyotok,
Leonidász és a bátor háromszázak meghaltak.
Göröghon szabad népének
a szép spártai halál nem adatott meg.
A háború nem kenyerük.
S ő mégis értük veszett el.
A görög reményekért.
Ellenségünk szabadságunkat a háború tüzébe temette.
Dáriusz király elvette a földjeinket.
Tíz esztendeje, fiatalságunk idején
harcba indultunk, és gyermekekből katonává lettünk.
Tíz esztendeje kezdődött ez,
mint minden háború,
fájdalommal.
Marathónnál
a perzsa Dáriusz király
nem tűrve nemzetünk szabadságát
Göröghonba jött, hogy térdre kényszerítsen.
A tengerről érkezett,
s a síkon is háromszoros túlerővel támadt
a görög harcosokra,
akik nem várt lépésre szánták el magukat.
Ők támadtak.
Rajtaütöttek a hosszú hónapig
tengeren hánykolódó, megfáradt perzsa seregen,
még mielőtt azok tábort vertek,
és rendezték volna soraikat.
S hogy ki
tervelte ki e vakmerő hadicselt?
Egy addig ismeretlen athéni
katona.
Az emberei úgy hívják:
Themisztoklész.
Ő megmutatta a perzsáknak, milyen is az athéni virtus.
A diadalba vetett hit odalett.
Ezrek haltak meg,
és a védelmezők százai.
Egyetlen eszméért, a szabad görög világért
és egy athéni gondolatért, a demokráciáért.
Hogy aztán ez a gondolat megér-e
ennyi áldozatot,
annak eldöntését Themisztoklész a jó Dáriusz királyra hagyta.
A háború káoszában
jött egy pillanat,
és a vezér megragadta.
E pillanatot pedig
évszázadokon át emlegetni fogják.
A pillanatot, amikor
az athéni politika a magasba emelt
egy közönséges katonát.
Ne!
És a nevét legendává tette.
Mégis minden
dicsőség ellenére
Themisztoklész a szíve mélyén már akkor érezte, hogy hibát követett el.
Látta Dáriusz fia, Xerxész
tekintetében baljós jövőjük szikráját.
Tudta, hogy a fiút meg kellett volna ölnie,
és ez a dicső vétek végigkísérte egész életét.
Így tehát Themisztoklész volt az,
aki felbőszítette a Perzsa Birodalmat,
ő idézte elő,
hogy pusztító csapással készüljenek Athén városa ellen.
A király - ekkor már halálos ágyán -
magához kérette
tanácsadóit és tábornokait.
Köztük
flottája dicsőséges parancsnokát, Artemisziát.
Kegyetlenségével csak szépsége vetekedett.
Szépségéhez pedig csak hűsége ért fel.
Artemisziát az emelte a többi hadvezér fölé,
hogy a legtöbb diadalt ő aratta a harcmezőkön.
Így a király
saját fia, Xerxész helyett
inkább benne látta védelmezőjét.
Én szépséges gyermekem.
Te égi
tünemény.
Atyám.
Xerxész.
Ne kövesd el te is apád hibáját.
Hadd éljen az a semmirevaló nép.
Csak az istenek győzhetik le őket.
Egyedül azok.
Xerxész hét teljes napon át gyászolt.
Magába roskadva.
Mígnem a nyolcadikon Artemiszia elültette benne
az őrület magvait.
Atyád szavai nem óvni akartak.
Biztatnak.
Csak az istenek győzhetik le a görögöket?
Úgy te is azzá leszel.
Artemiszia magához rendelte a birodalom legnevesebb
papjait, varázslóit és javasait.
Balzsamos
pólyába csavarták a fiatal királyt,
majd a sivatagba száműzték,
ahol a férfi már a szomjhalál küszöbén
egy remetebarlanghoz ért.
Xerxész lépteit az emberi szív
legsötétebb üregeiben lakó
túlvilági lények üres tekintete kísérte.
A sötétségben
teljesen átadta magát
annak az ördögi és felfoghatatlan hatalomnak,
mely elveszi
minden létező emberi mivoltát annak, akit elér.
Szeme izzott, akár a parázs.
Lelke végleg megtisztult, teste selymesen
ragyogott.
Újjászületett.
Immár istenként.
Artemiszia nem bízott senkiben.
Ezért egyetlen éjszaka alatt
végzett a király összes hívével.
A bizalmasai,
egykori nevelői,
mindenki, akihez a palotában csak fordulhatott,
aznap éjjel szembesült haragjával.
Amikor az istenkirály
megmutatta magát népének,
Artemiszia elégedetten nézte, ahogy ördögi terve testet ölt.
- A diadal nevében! - A diadal nevében!
- A bosszú nevében! - A bosszú nevében!
Harcra!
Újabb háború kezdődik tehát,
ezúttal szinte megszámlálhatatlan ellenséggel.
Itt az alkalom, hogy Themisztoklész,
a marathóni hős
befejezze, amit elkezdett.
Elég!
Meg kell győznünk Xerxészt, hogy téved!
Gyáva!
Athén a gyávák gyülekezete!
Fogd be a szádat!
Majd én a tiédet!
Megöllek, te spártai bérenc!
Mocskos spártaiak! Halál mindegyikre!
Csöndet!
Csöndet, halljuk a marathóni hős szavát!
Államférfiak vagyunk, nem kufárok!
Hallgass! Themisztoklész beszél!
A perzsa támadás két irányból várható. Északról, és délről.
A megoldás, hogy fegyverszünetet kötünk.
Igen, igen, egyezségre van szükség!
Tárgyaljunk a zsarnokkal?
Mikor tett az jót egyetlen nemzetnek is?
Igazat szól! Össze kell fognunk ellenük.
Honfitársaim!
A jövőt mindig az határozza meg,
amit a múltban elszenvedtünk.
Sokan együtt harcoltak velem Marathónnál.
Akik háborúk sebeit
hordják magukon,
tudják, mi kell a valódi békéhez!
Ne tévesszen meg,
hogy Xerxész Dáriusz fia.
Farkas ő a falaink alatt!
El kell döntenünk
itt és most,
hogy harcolunk Görögországért, vagy sem!
Argosz,
Korinthosz,
Megara,
Athén,
de egyedül még Spárta is kevés a perzsákhoz.
Ezúttal nemzetként kell felvennünk a harcot,
vagy megsemmisülünk, egyéni érdekeink
áldozataivá leszünk.
Küldjétek a hajókat, amik Göröghon megvédéséhez kellenek.
Ne gondoljátok, hogy csupán hajóinkat kéri.
Fiainkat is elviszi majd a harcba.
Mit mond Spárta?
Ti csak küldjetek minden létező hajót
az északi partokhoz.
A nagy Spártát pedig bízzátok rám.
A követ,
akit Spártába küldtél, még mindig nem tért vissza.
Leonidász királyt talán sértette nagylelkű ajánlatod.
Talán nekem kell Spártába vonulnom, hogy földig romboljam.
Ne feledd,
amikor egy nép szereti királyát,
bármire kész őérte.
A spártaiak sem állhatnak ellen isteni hatalmamnak.
Athén összefogásra szólította fel a görögöket.
De az egész nem lesz több néhány halászbárkánál.
Ha elhódítottuk a vizeket, erőinket a szárazföldre viszem.
S ott megkapja majd e gyáva nép,
amit sérelmeimért érdemel.
Pihentessétek a lovakat.
Innen magam megyek.
A spártaiak nemigen szívelnek másokat.
- Spártaiak. - Themisztoklész,
te aljas csúszómászó.
- Mi dolgod itt délen? - Leonidászhoz jöttem,
- hogy figyelmeztessem a perzsa támadásra. - Megkéstél vele.
A perzsák már közölték feltételeiket Leonidásszal.
Nemes egyszerűséggel mindent akarnak.
Spártaiak!
Nyissátok jól ki fületeket!
Közeleg a legdicsőbb napotok,
mindnyájatok
legbecsesebb háborújával,
amikor is
szíveteket, lelketeket
adhatjátok Spártáért,
akár a csatamezőn végezve is,
de győztesen!
Nos,
ki az, aki harcba száll a király oldalán?
Themisztoklész.
Nagy utat tettél meg, hogy magadat simogasd, miközben az igazi férfiak gyakorlatoznak.
Gorgo királynő,
arra képzitek őket, hogy meghaljanak királyukért?
Új idők járnak immár.
Rá kellene ébredniük, hogy nem a zsarnokság az, ami nekik jár.
- Fenyegetni próbálsz? - Nem.
Lehetőséget kínálok, hogy a szabad görög nép nevében harcba induljatok.
Hacsak Leonidász és te nem paktáltatok le Xerxésszel.
Nem született egyezség.
Xerxész követe ahhoz
túl mohón és tiszteletlenül viselkedett,
gondolván, hogy thébai vagy athéni fenyegetései itt is elegendők,
és feledve, hogy a világ legnagyszerűbb harcosaihoz jött.
Akiknek királya bármelyikükért akár halállal is dacol.
Xerxész követe
nem tudta, hogy ez nem egy átlagos görög állam.
Ez itt Spárta.
Tehát azzal szembesült, hogy Spárta nem hódol be neki.
Semmiképp.
Olyannyira, hogy Leonidász már az Orákulummal vitatja meg terveit.
Egyedül Carnea ünnepe, ami hátráltatja egy kicsit,
de az Orákulum is a harc mellett dönt majd.
Úgy a legjobbkor jöttem.
Seregünket az egységes Görögország nevében vezetem.
De Spártára is szükségem van.
Biztosítsatok nekem hajókat,
és ígérem, hogy Xerxész sosem jut át vizeinken.
Hajókat tőlünk nem kaptok. Az egységes Görögország nekünk nem érdekünk.
Ez csupán a te álmod, Themisztoklész, nem a miénk.
Az én ügyem egyedül Spárta
fennmaradása.
Őrségem visszakísér.
Meglep, hogy a nagy elkülönülésetekben
épp te nem tartod semmire a szabadságot.
Mikor bölcsességében a szabadság
téged jelölt ki a megvédésére.
Úrnőm.
Csatlakoznak hozzánk?
Úgy fest, a perzsák ennél jobb ajánlattal álltak elő.
Éspedig?
A szép halállal.
Mondják, hogy legbátrabbja vagy foglyainknak.
S hogy te a keleti tengerek szajhája.
Okos viszont aligha.
A vezetőtök egy görög!
Akárcsak én!
Ti perzsa férfiak egy görög asszony óhaját lesitek!
Jól beszélsz, én valóban görögnek születtem,
és görög vér csörgedezik ereimben,
de a szívem
Perzsiáé.
Néhány órán belül
a görög hajóhad megsemmisül.
Urunk mire jutott a rettegett spártaiakkal?
Nem kell tőlük tartanunk.
Egyedül Leonidász király és őrsége, a háromszázak
- szállnak szembe velünk. - És esnek
majd el.
Mondd!
Nem értesz egyet?
Sokan meghalhatunk.
Önbizalmad igazán dicséretre méltó.
Merészséged nemkülönben, hogy matróz létedre
a szemembe nézel, amikor kérdőre vonlak.
Bár ez talán inkább tiszteletlen.
Egy férfinak kezén az igazság.
Pontosan megmutatja
jellemének minden tökéletlenségét és hibáját.
És a te kezed nem elég erős,
hogy ezen a hajón szolgálhass.
Minden emberemet ismerem,
elárulnád, hogy téged miért nem?
Faragatlan voltam.
De máris bemutatkozom.
Fogjátok el a kémet!
Gyáva!
Vihar közeleg.
Csupán a szeszélyes görög idő.
- Themisztoklész? - Jöjj!
Calisto.
Ami elhangzik, nem juthat innen ki
sohasem.
Fiam talán nem méltó arra, hogy háborús hősök közé üljön,
- de megbízhatsz benne. - Rendben van.
- Mesélj! - Egy görög asszony
vezeti Xerxész hajóhadát.
Artemiszia.
Ismerem őt.
Bárki is az, mestere a gyilkolásnak, ismeri a vizeket,
és bosszúvágy fűti.
Miután családját
görög katonák leölték, ha igaz a szóbeszéd.
Állíthatom, hogy így igaz.
Aznap a hopliták nem kíméltek senkit.
A legenda szerint meggyalázták, majd megölték
az egész családját.
De a lány kellett nekik.
Éveken át egy görög gályán volt szolga.
Mígnem elunták és kidobták.
Perzsaföldön, ahol egy zsoldos talált rá, félholtan.
Azon a napon megesküdött, hogy csak akkor tér vissza Göröghonba,
amikor azt lángok emésztik.
A Perzsa Birodalom legképzettebb harcosai ruházták, etették és edzették őt.
Míg a kardforgatásban
páratlan tudásra nem tett szert.
A nagy Dáriusz királyt lenyűgözte az elszántságával,
Így lett maga is hamar rettegett parancsnok.
A halál szolgálatába
ajánlotta magát.
Ahogyan én is megtettem a Görög földért.
Mit gondolsz?
- Én? - Igen.
Mint jövőnk nemzedéke.
Kész vagyok a harcra!
Tetszik. Rád emlékeztet.
Minden emberre
szükség lesz.
De ő még szinte gyermek.
Ifjabbak is
- védelmezték már a hazát, atyám. - Hallgass!
Ne álmodozz, ezt a vitát itt lezárom.
Themisztoklész, kívánságod szerint
csapataim két napon belül a rendelkezésedre állnak.
Hívni is foglak. Erre mérget vehetsz.
Hanem a rossz hír:
Leonidász északnak indult a Tüzes Kapuhoz.
Rossz hír? A spártaiakkal
- a Kapunál győzelmünk biztosított. - Ha a serege is vele tartana.
De mert a Carnea ünnepe közeleg,
Leonidász csak a háromszázakat viszi a Thermopülai-szoroshoz.
Akkor az egyetlen, ami elválasztja Athént
a teljes pusztulástól,
az Leonidász és háromszáz spártai.
Felkeresem a legtapasztaltabb harcosokat,
- és megpróbálok rendet csinálni az önkéntesek között. - Jó.
Bár a parasztok kiképzésére az idő már kevés.
Csak legyenek jóllakottak
és józanok.
Egyéb kérés?
Nem árt, ha néhányuk látott már kardot.
Az ördögbe!
Jaj ne!
- Atyád tudja, hogy itt vagy? - Nem, uram.
Honnan a kard és a pajzs?
Nagyapámé volt.
Jó anyám csak ezekkel engedett utamra.
- Áldását is adta velük? - Igen, uram.
Kardját is ő élezhette.
Atyád meglepetéssel készül holnapi ellenségünknek.
Én itt akarok harcolni. Ma.
Várlak a hajón.
Ott majd harcolhatsz.
Értettem.
Nekünk alig félszáz hajónk van,
míg a perzsa hadat többezresnek mondják.
- Ráadásul a mieink gyenge építésűek. - Nyomába sem érnek a perzsa óriásoknak.
Akkor nálunk az előny a mozgékonyságunkkal.
A többi állam lehetőségeihez mérten indított hajókat.
- Persze zömük Athénból várható. - Jelentették,
hogy egy kisebb perzsa előőrs a szirteknél húzódott meg a vihar elől.
Hajnalban rajtuk üthetnénk.
Győzelem idejekorán?
Ha az istenek megadták a lehetőségét,
miért ne élhetnénk vele?
Való igaz, csábító.
De maradunk az eredeti tervnél.
Ma napnyugtakor kihajózunk a teljes perzsa flotta elé.
A nyílt vízen támadjuk őket, ahol a part nem szűkíti le a mozgásterünk.
Egy ezres hajóhaddal szembeszállni
a mi seregünkkel öngyilkosság.
Ez a tervem.
Nézd ezt a hajóhadnak nevezett valamit.
A legkisebb fenyegetést sem jelenti.
Mégis kellene nekem egy másodtiszt.
Az, aki ma bizonyítja rátermettségét, kivívhatja ezt a címet.
Bandari vállalta, hogy vezeti az első támadást.
Bandari!
Parancsnok.
Ha engedélyezem neked a rajtaütést,
mi a biztosítékod a gyors és átütő sikerre?
Szavam és életem.
Jó.
Tudhatom megbízásomat?
Alázd meg a görögöket, és süllyeszd el nyamvadt hajóikat.
Elhullanak mind egy szálig.
Testvéreim!
Dobbanjon szívetek!
Tüzeljétek fel lelketeket!
Mert ez lesz életetek próbatétele!
A csata hevében pedig
ha távolodni látszana a kitűzött cél,
az eszme, aminek mindent
alárendeltetek,
csak nézzetek mellettetek álló harcostársatokra!
Ez a miértje a harcnak.
Ez a katonák testvéri szövetsége!
Ez az a kötelék,
ami a csatában mindnyájunknak kettőzött erőt ad!
Mert nincs hűségesebb a harcostársadnál.
És nincs megtisztelőbb,
mint azért harcolni, aki a vérét ontja érted!
Tegyétek hát ma ezt!
Küzdjetek egymásért!
A szeretteitekért.
És leginkább a görög hazáért!
Göröghon!
Igen!
És csak egyetlen dologra ügyelj, ha megindul a harc.
Mire?
Ne halj meg az első napon.
Ez mindnyájatokra vonatkozik!
A hajóik
szemből nem sebezhetők.
Oldalról annál
inkább.
Onnan támadunk!
Fordulj!
Támadás!
Evezz rá!
Íjászok hátra! Hátra!
Vissza!
Fordulj!
Ökleljük fel!
Ellenségünk igencsak
szemfüles.
A védelmük így nem hagy támadási felületet.
Csatát vesztünk.
Csak te vesztettél.
Visszakozzunk!
Legyen ez a nap a görögöké.
Torkig vagyok a kudarcaiddal, Bandari.
Sérülésem semmiben sem gátol.
Elhiszem neked.
Pengémet pedig reggelre megélezik.
Jó. Mert holnap már apád mellett harcolsz.
Nem rossz
- egy csapat földművestől. - Meg költőtől, szobrásztól.
Ki gondolta volna,
hogy ilyen jól helytállnak egy képzett sereggel szemben?
Holnap még nagyobb elszántságra lesz szükség.
Szerinted meddig tarthatunk ki?
Ha a tervem beválik,
addig biztosan, míg Spárta is belép.
Katonák!
Ki osztozik velem a boromon?
Jelentést!
Még számláljuk a veszteségeinket.
De meg kell értened, asszonyom, hogy ilyen viharos vízen
és ilyen sötétben rendkívül nehéz
pontosan...
Jelentést!
Hetvenöt elsüllyedt hajó,
harminc javíthatatlan'
húsz gyorsan rendbe hozható, ha ki tudunk kötni.
A görög sereg parancsnoka Themisztoklész.
Igen, egy athéni hadvezér.
Állítólag ő lőtte ki a nyilat,
mely a nagy Dáriusz királlyal végzett.
Ne!
Ma bebizonyította, hogy kivételesen ért a hadviseléshez.
Ellentétben veletek, akik itt vagytok.
Túl sokat kértem volna tőletek?
Oly elérhetetlen lenne a győzelem?
Keserűséged tegnapi kudarcunk után érthető.
A keserűségem.
A keserűségemet nem kudarcunk táplálja.
Az a pár hajó meg a rabszolgák számomra nem veszteség.
Nem, az én keserűségemet
ti okozzátok!
Mert tízezer
férfi között is
egyedül vagyok.
Egy emberre vágyom, aki méltó hozzám.
Kiben bízzak?
Áruld el nekem, Kashani,
benned még lehet?
A nap végére tiéd lesz a győzelem.
Magam felelek érte.
Ajánlom is.
Evezz!
Most!
Ne veszítsük el őket!
- A görögök visszavonulnak. - Oda viszi őket, ahol lenniük kell.
Kashani remek stratéga.
Én Themisztoklészról beszélek.
Szikla!
Állj! Állj!
Állj!
Kapaszkodjatok!
Mit keresel te itt?
Egy férfinak kutyakötelessége megvédeni a családját és nemzetét.
- Ezt ki tanította? - Az apám.
Ez a Themisztoklész eleganciával műveli a cselszövést.
- Tőletek csak győzelmet vártam. - Mivel tudnálak kiengesztelni?
Hallgass!
Egy üzenetemet fogod elvinni.
Most már rettegnek tőlünk!
Fél minket az átkozott perzsa!
Igazat szól.
Félik már a bátor görögöt!
Annak kardját,
pajzsát,
az anyaföld iránti szeretetét!
De leginkább
szabadságát félik!
Ne a fiúra orrolj!
Én hívtam szolgálatomba.
Haragomat megtartom ellenségünknek.
Themisztoklész!
Artemiszia hajóját semleges vizekre vittük,
ahol találkozni kíván Themisztoklésszal.
Mi biztosítja szabad visszatérését?
Tudd, ifjú,
ő nem kíván semmi mást,
mint hogy a tenger mélyére küldje
a szánalmas, szedett-vedett hajóhadatokat.
S hogy téged
a kardjával kiszögezzen hajódnak tatjára,
mielőtt leereszt a hullámsírba.
Miért nem ezzel kezdted a mondandód?
Köszöntelek szerény bárkámon.
Jelenléted megtisztelő.
A bárka és gazdája
egyaránt lenyűgöz.
Kedves szavak.
Jöjj inkább, sok beszélnivalónk van.
A görögök valóban istenek leszármazottai?
Vannak, akik ezt mondják.
Te magad is? Vannak isteni őseid?
Mert harcosaim állítják. És a legutóbbi csata után
én is látok benned isteni szikrát.
Ragályosak lettek a kedves szavaim?
Embereim azt is állítják, hogy te voltál,
aki végzett a jó Dáriusz királlyal Marathónnál.
Sok hősi tett történt azon a napon.
Cselekedeteinket
tíz év távlatából elferdíthették.
A sajátodra nyilván emlékszel.
Tettem, amit kell a védelmünkért.
Ahogy én is teszem a győzelemért.
Minden egyes görögért ezer perzsát kellene megölnöd.
Minden elsüllyesztett hajóért
neked százat.
Én hetekig bírhatom veszteségekkel,
hónapokig, ha szükséges.
A számok törvénye engem igazol.
Könnyen megszerzem a hajóidat
és vele a híres szabadságotok.
Arra vársz, hogy behódoljunk nektek?
Nem,
csak esélyt adok neked, hogy megúszd a bukást. Állj mellém.
Nagy szükségem lenne egy ilyen vezérre.
Nézd ezt a védelmet, amit megterveztél.
Egy maroknyi evezős
és Leonidász a háromszáz spártaijával.
Már-már sértő,
hogy a földkerekség legnagyobb birodalmát így próbálják visszatartani.
Nem téged okollak, Themisztoklész!
Te úgy harcolsz, mintha Poszeidón
ereje járná át a testedet.
Ez országod szégyene.
Az ármánykodó bürokratáké, akiknek önző érdeke,
hogy te itt a végsőkig küzdj és halj!
S te még harcolsz is!
Avagy más
az ok?
Családod, szeretteid kívánják,
hogy ilyen szenvedéllyel vívd meg ezt a háborút?
Családalapításra soha nem jutott időm.
Felnőttkori szeretteim közül pedig
egyetlenegy maradt,
a görög flotta.
És a szenvedélyemet
a te halálod szítja.
Örömteli és kielégítő
a tudat, hogy utánam vágyakozol,
hogy lemondasz még a családról is
egy mélyebb, izgatóbb élvezetért.
A húsba fúródó penge,
az élet s a halál,
a düh
és a duzzadó izmok
szerelméért.
Vagy épp kínjáért.
Halj velem minden éjjel, és szüless újjá minden nappal.
Azzal, hogy ellenségeink szívébe döföd kardodat!
Szabadságot kérsz?
Én megadom neked kötelezettség és következmények nélkül.
Állj mellém.
Légy velem.
Szívd be leheletemet, mintha az volna a legutolsó.
Állj mellém!
Nem!
Nem vagy isten, csak ember.
Ne sokat gondolkozz!
Nem ma este ér a halál.
Őrség!
Tüntessétek el ezt a szemetet a hajómról!
Na?
Mit tudtál meg?
Legyőzhetjük Artemisziát?
Ha megint támadni fog,
az istenek kegyelmezzenek nekünk.
Állj! Kapaszkodj!
Küldjétek az elit gárdát!
Hátrálj!
Vissza!
- Vissza! - Vissza!
Themisztoklész!
Ott a vízben!
Íjászok! Fedélzetre!
Íjászok a fedélzetre! Szaporán!
A hajó oldalához!
Tűzparancs!
Harcolj, fiam!
Harcolj!
A fentit célozzátok!
Ott fent!
Hajót elhagyni! Le a hajóról!
Mindenki!
A holtak sosem vétkesek.
Sosem felelősek.
Themisztoklész emberei holttestét nézte,
és a vérükkel színezett tengert.
Vajon érte adták életüket?
Vagy a Marathónnál elkövetett hibája okozta mindezt?
Hány embere élhetne még,
ha akkor megöli azt a fiút?
Lelke erre a kérdésre kutatta a választ.
Barátom,
megpróbáltuk.
Együtt.
Hallgass rám,
Themisztoklész.
Folytassátok a harcot
reggel kettőzött erővel.
Ott kell lenned mellettünk holnap.
Nem, fiam.
De te helyettem is harcolsz majd.
Mit mondott még?
Idővel megtudod, fiam.
Most gyászolj.
Légy itt apád lelkével.
Hányszor akarjuk még őket a halálba vezetni?
Ahányszor csak kell.
Gyermekek lesznek a martalékai.
Azt hiszed, ez a célom?
Látni barátom halálát?
Hogy özvegyek százai zokogjanak,
és gyerekek maradjanak apa nélkül?
Nem ezt akarom,
de mégis újra így kell döntenem.
Lám, milyen könnyű elhallgattatni
a büszke önelégülteket.
Ezek voltak a híres spártaiak!
Meneteljetek át rajtuk,
hogy holtukban is érezzék az istenkirály érintését!
Leonidász király
és a bátor háromszázak. Ez a legtöbb, mit Göröghon felmutathatott.
S nem érkezik
újabb segítő.
Birodalmam vonulását semmi sem gátolhatja!
Felséges úr!
Te! Vidd el halott királyod kardját
Athénba.
Tudasd velük, hogy ők következnek!
Készüljenek
városuk,
történelmük ékkövének
végső pusztulására!
Themisztoklész!
Híreket hoztam
a szorostól! Leonidászt elárulta egy púpos.
A háromszázakat lemészárolták,
és a Tüzes Kapu elesett.
A végső áldozat.
Hősökből mártírok lettek.
Daxos, vidd tovább
ezt a hírt.
Minden város, minden falu,
egész nemzetünk tudja meg!
Uram, mi értelme? Halottak.
Spárta áldozata egyesít majd bennünket.
Most menj!
Vezesd át hajóinkat és embereinket Szalamiszra!
És te?
Elviszem Daxos üzenetét Athénnak.
Mondják, hogy a púpos felel azért, ami a Tüzes Kapunál történt.
Mert elárulta népét.
Karmazsin palástját perzsa aranyra cserélte.
Mi a neved, áruló?
Efiáltész Trákiából.
Véreddel kéne áztatnom ezt a nemes kardot!
Megvan hozzá minden jogod.
Nem sok szépség szorult belém,
ahogy jóság sem tetteimbe.
Beszélj hát!
Könyörgök neked
és egész Athénnak!
Az istenkirály porig rombolja ezt a várost!
Miről beszél ez?
Hallgassatok!
Leonidász és a háromszázak eleste nem kudarc!
Hanem gyönyörű diadal.
Azzal, hogy feláldozták magukat,
Görögországnak minden városállamát
egyesítették!
Egy nemzet leszünk!
Egyetlen ellenséggel!
Te.
Vidd hát üzenetemet istenkirályodnak!
Várom őt minden megmaradt hajómmal
egy végső csatára Szalamisznál.
Még több halál és pusztítás lesz.
Igen. Még több.
Themisztoklész?
Királynődhöz mennék.
Úgy tudd, athéni,
meleg fogadtatásod nem lesz.
Részvétem a tiéd, úrnő.
Visszahozni már nem tudjuk Leonidászt,
de hőstette nem merül feledésbe.
Ne oktass engem a hőstettekről, a mondandód fogd rövidre!
A teljes spártai hajóhadat kérem tőled.
És minden harcosodat,
- aki csak él. - Nem adtam már eleget
az egyesült Görögországodért?
Adjak kardot fiam, gyermekeink kezébe?
Azzal betelnél?
Vágyálmod mindenünktől megfosztott, Themisztoklész.
Királyunktól,
urainktól, apáinktól, fivéreinktől.
Spárta több férfit nem ad!
Ez téged illet.
Bosszuld meg!
Az Orákulum szava ma is él.
Hogy Göröghon elesik.
A perzsák tüze égeti fel Athén városát.
Mert az nem más, mint kő, fa,
rongy és por.
És porként viszi el majd a szél.
Egyedül az athéniak maradnak fenn,
hogy a világ sorsa rájuk nehezedjék.
Egyedül az athéniak maradnak.
És egyedül jól megépített hajók menthetik őket.
Fahajók
s a hősök vérének áradata.
Ostoba népség, hogy harcba szálltak velünk.
Még a büszke Leonidász hite
sem mérhető egy isten akaratához.
Themisztoklész pedig hitvány alak.
Így aztán
szánalmas kis serege figyelmet sem érdemel.
Ha csak egy ilyen gyáva lenne oldalamon,
a világ már a lábaid előtt
heverne.
Királyom!
Hűséges szolgád hírt hozott.
A görög hajóhad védtelenül
a szalamiszi öbölnél pihen.
Itt az alkalom, hogy elintézd őket.
Ki vezeti most őket?
Themisztoklész. Athénból.
Themisztoklész halott!
Nagyon is él! Én magam láttam.
Fegyverbe a csapatainkat!
Hajnalban támadunk.
Türelem!
Küldj oda
előbb felderítőket, nehogy végül csapda legyen!
Épp te adsz nekem háborús tanácsot?
Én vagyok az istenkirály.
Én vagyok az, aki legyőzte Leonidászt,
s én vagyok az is, aki a pusztulást hozta
Athénre!
- Én a királyod vagyok! - A háromszázak
halálukkal mártírok lettek.
Athénnal pedig
elégetted az ország egyetlen,
legnagyobb kincsét.
Támadást indítok
az egész hajóhadammal.
Artemiszia!
Megállj!
El ne feledd, hogy ki tette a koronát méltatlan fejedre!
Királyom.
Ülj inkább aranybabérjaidon,
és kövesd ezt a csatát biztos távolból.
Messze a távolban
éppen Athén lerombolása zajlik.
Egyedül kell szembenéznünk a szörnnyel, aki mindent árnyékba borít.
Imádkoztam azért, hogy a spártaiak ma hajnalig ideérkezzenek.
Tán joggal érzik, hogy eleget adtak.
Ez a te kudarcod.
Magadat okold, Themisztoklész.
Spárta nélkül csak parasztok vagyunk.
Egyezséget kellett volna kötnünk a perzsákkal,
míg módunkban állt.
Igazat szóltok.
Igen, csak egy maroknyi hajónk van,
és igen, csak parasztok vagyunk.
Meg kereskedők
és ifjak,
de a harcok során valamennyien katonává edződtünk!
Veszélyes játékba kezdtem,
és veszítettem!
Így aki most elpártolna tőlem
vagy a hazájától,
azt nem vetem meg.
Szabadon elmehettek.
Mint szabad emberek.
Köszönöm.
Akkor viszont
tegyük kötelességünket, és söpörjük ki az ellenséget országunkból!
Ma mi írjuk a történelmünket.
Hogy évezredek múltán is azt beszéljék!
Hogy sose feledjék
ezt a nagy csatát!
Mutassuk meg,
hogy mi inkább halunk meg büszkén,
mint hogy térden állva éljünk!
Egyetlen dolgot szeretnék neked mondani.
Ne öljenek meg.
Nem. Apád utolsó szavait.
Azt mondta, kiérdemelted, hogy közénk ülhess.
Hát, testvérem, ma nem tervezek semmilyen cselt.
Utolsó harcunkba indultunk el.
Amióta az eszemet tudom, csak küzdünk és harcolunk.
Nem fogom bánni, ha a kardom végre megpihen.
- Előkészítetted, amit kértem? - A fedélközben.
- Jó. - Biztosan
mindent egy lapra akarsz feltenni?
Igen.
Artemiszia irányítása nélkül a perzsa hajóhad gyenge.
De a közelébe kéne férkőznöd.
Azt bízd rám.
Véget vetek ennek.
Ha betörsz, nincs visszaút.
Tudom.
Ma a legutolsó görög hajót is elsüllyesztjük.
Senkinek ne kegyelmezzetek!
Esélyt se kapjanak!
Estére a holttestükön fogunk táncolni.
Estére miénk a diadal!
Estére Themisztoklész torka lesz
a talpam alatt.
Figyelem! Készüljetek!
Közelharcra készülj!
Támadás!
Atyád helyett is harcolsz!
Semmi se tartson fel!
Előre a győzelemért!
Ne szemmel verjük őket!
Most!
Hadd küldjék egyenesen a pokolba a lelkünket!
Gyí!
Szabadságot ígértél
- felelősség és következmény nélkül. - Elfogadod az ajánlatomat?
Válaszom nem változott!
Lett volna ilyen kemény a farkad!
Hódolj be most, vagy azonnal véged!
Kivel harcolnál,
ha nem ellenem?
Csak én vagyok méltó ellenfél.
És inkább szabadon halok, mint szolgaként.
Még ha a te rabod lennék is.
Csak suttogás volt,
egy ígéret,
egy gyenge szellő csupán,
ami tízezrek
jajveszékelését vitte magával.
Olyan gyengéden simogatta végig, mint féltő kedvese.
Az a szellő,
az az ígéret vad széllé változott, és végül viharként söpört végig a görög földön,
hogy üzenetet vigyen
a Szabadságnak. Hogy soha ne feledje, milyen bölcsen bízta
Leonidászra saját védelmét.
Ez az önfeláldozás szele, barátaim,
a szabadság szele.
Az igazság szele.
A bosszú vihara.
Bekerítettek.
Görögország egyesült végre ellened!
Delphoi, Théba, Olümposz,
Árkádia és Spárta!
Várom végzetemet, ha utolért.
Még letehetem a kardom.
Ha akarsz, most még elmenekülhetsz egy csónakon.
Nem volna jó döntés kezemet tettre késztetni.
Hívd vissza a hajóidat, és adjátok meg magatokat!
Adjuk meg?
300: A BIRODALOM HAJNALA
(Hungarian)